În sfârşit, scânteietoarea
Regină a nopţii,
cu o mângâiere neagră ucide...
...ucide ziua.
D-l Chandos petrecea mai mult timp cu grădinarul decât cu soţia.
Discutau despre pruni... "ad nauseam".
Dădea familiei şi celor din jur motive să se teamă de septembrie
căci erau regalaţi cu prune
până ce pântecele le gâlgâiau iar dosurile îi dureau de prea multă folosinţă.
A construit capela Fovant,
cu băncile din lemn de prun,
un alt prilej pentru apropiaţi de a-şi aminti
de Chandos în părţile lor posterioare,
din pricina aşchiilor.
Acum câţiva ani, doi gentilomi s-au întors la Amsterdam
spunând că la Allhevinghay era ca la ei acasă.
Era atât de multă apă, erau atâtea lacuri ornamentale,
atâtea canaluri, atâtea şanţuri de scurgere, atâtea fântâni...
Exista chiar şi o pompă eoliană.
Ceea ce ei nu au înţeles, a fost
că tata îşi transformase proprietatea într-o reţea de rezervoare,
fiindcă era îngrozit de foc.
Exista şi o încăpere, sub scara frontală,
care adăpostea două sute de găleţi,
toate pline cu apă.
Ştiam asta pentru că, ori de câte ori eram surprinşi de o nevoie presantă,
eu şi fraţii mei ne repezeam acolo şi le foloseam.
Acele găleţi au fost umplute înainte ca mama să moară,
şi presupun că încă sunt acolo,
cu aceeaşi apă de acum treizeci de ani, nu m-aş mira,
amestecată cu puţin din mine însămi, desigur.
Urinam ca o iapă...
...şi nu m-am schimbat...
La Southampton este o casă pe care o admiram
pentru că, văzută dintr-o parte, părea foarte plată.
Este făcută din piatră albă de Portland şi, în zilele noroase,
arată ca lipită de cer.
Mai ales seara.
Proprietara e o anume Miss Anterim, o femeie fără soţ.
Văzută dintr-o parte, Miss Anterim este şi ea o femeie insignifiantă.
Poate că de aceea, la fel ca şi casa, doamna este solitară.
Platitudinea trage la platitudine, d-le Neville.
Ca pictor şi ca desenator
aţi putea fi distrat, probabil...
mai ales seara... dintr-o parte.
Se spune că ducele de Courcey şi-a invitat hidrotehnicianul
deasupra cascadei pe care i-o construise
şi l-a întrebat dacă ar mai putea construi o astfel de minunăţie pentru altcineva.
Omul, după câteva mulţumiri şi amabilităţi,
a recunoscut în final că ar putea, dacă ar avea cele necesare.
Ducele de Courcey l-a împins cu delicateţe din spate
şi nefericitul s-a prăbuşit în moartea acvatică.
D-le Noyes, aveţi vreo bârfă picantă pentru mine?
Doamnă, sunt aici ca să îndeplinesc rolul de animator
şi sunt sigur că mai devreme sau mai târziu aş putea găsi ceva pentru dvs.
Sunteţi aici pentru propriile merite,
ceea ce nu s-ar putea spune despre ceilalţi musafiri,
care sunt aici doar pentru a exprima încrederea în banii altuia.
Doamnă, faceţi parte din această societate.
Purtarea mea merituoasă
în compania d-lui Seymour a dus la invitaţia mea.
Nu fac parte strict din societate ci sunt o parte din proprietatea ei.
Din moment ce societatea discută şi revelează asta,
ar trebui să fiţi favorizată.
V-aş favoriza eu însumi
cu mai mult de două peluze şi o alee de portocali.
Nu sunteţi extravagant cu complimentele, d-le Noyes?
Încă nu sunt destul de bogat să vă ofer mai mult, dar intenţionez să fiu, curând.
Printre aceşti posesori ai unei bune părţi din Anglia,
două peluze şi o alee cu portocali sunt un început
şi, fiind o damă... de modă italiană,
veţi aprecia, doamnă, valoarea portocalelor.
Au un miros atât de dulce... sunt atât de fortifiante.
Crezi că tatăl tău îi va cere d-lui Neville să deseneze casa?
De ce să nu sporeşti şansele d-lui Neville şi ale tale,
invitându-l chiar tu pe d-l Neville?
Este o stratagemă prea imaginativă pentru mine.
Tatăl tău ar considera-o o îndrăzneală neobişnuită.
Ai putea astfel să-l surprinzi
şi să-l surprinzi şi pe dl Neville.
Şi dacă asta te înfricoşează, mamă,
am putea să dăm vina pe d-l Neville.
Pot să provoc încântarea sau decepţia unui proprietar
punându-i casa în umbră sau în lumina soarelui.
E posibil, chiar, să am oarecare control asupra geloziei
sau a satisfacţiei unui soţ
pictându-i soţia
îmbrăcată sau... dezbrăcată.
D-na Clement mă întreabă dacă am o soţie... Ce impertinenţă!
Dacă ştie că am o grădină, cum de nu ştie că am soţie?
Poate pentru că vă lăudaţi cu una, dar nu şi cu cealaltă.
Dar presupun că simţul modestiei este o impertinenţă
pentru una ca d-na Clement.
Mama ta împinge modestia până la rezerva extremă.
De ce nu iese mai mult? Stă îmbufnată în umbră.
Nu e îmbufnată, tată.
Sau dacă e, ştii bine că indiferenţa ta e cauza.
Casa, grădina, calul, soţia... asta e ordinea preferinţelor tale.
Absurd.
Sunt foarte nerăbdătoare, d-le Neville, să desenaţi domeniul soţului meu.
De ce, doamnă?
Soţul meu este un om mândru
care e încântat să fie asociat cu fiecare cărămidă
şi fiecare arbore al proprietăţii lui, în orice împrejurare a vieţii cotidiene.
Şi fără îndoială că şi în visurile lui,
deşi nu sunt foarte familiarizată cu acestea...
Într-o astfel de relaţie excelentă pe care soţul o are cu proprietatea lui
cu siguranţă că, având originalul, nu are nevoie de o copie.
Îmi displac aceşti tineri care se grozăvesc.
Vanitatea le depăşeşte curajul.
D-l Neville are destul curaj.
Destul să farmece când nu poate impresiona.
Farmecă şi impresionează soţiile celor bogaţi.
Asta nu e ceva neobişnuit, d-le Seymour.
Veniţi cu mine, mâine, la Southampton,
şi vă voi arăta cum se impresionează o doamnă cu un desen bun.
Proprietatea tatălui meu, d-le Neville,
este mai mult trufaşă decât umilă
şi, ştiind că umilinţa unui edificiu nu vă este antitetică,
voi reuşi oare, să vă conving să desenaţi casa tatălui meu?
Aceeaşi propunere venită dintr-o altă direcţie.
Un efort comun fireşte că mă intrigă,
dar simţind cum stau lucrurile, aş îndrăzni să spun
că nu cred că dvs sau mama
v-aţi putea permite serviciile mele.
De ce să nu vă bucuraţi de patronajul nostru?
Veniţi mâine să vă plimbaţi în grădina d-lui Herbert.
Doamnă, nu pot să spun că n-aş fi încântat,
dar mă tem că în ciuda insistenţelor dvs
am de lucru până la sezonul merelor şi după,
apoi voi fi în serviciul lordului Charborough
până când merele anului viitor vor fi fost băute ca cidru.
Mama dvs, doamnă, este excesiv de dornică
să fixeze această casă pe hârtie.
Sau poate, dvs sunteţi atât de dornică
şi mama este doar o supleantă?
Recunosc, d-le Neville, că vă solicit din partea mamei mele,
dar nu este pentru ea însăşi ci pentru soţul ei.
Solicitarea are deci un drum lung şi sinuos.
Sunt flatat.
Dar nu putea d-l Herbert să facă el însuşi comanda?
Exact asta intenţionam să evităm.
Dvs, d-le Neville, urmează să fiţi instrumentul
unei sperate reconcilieri.
D-le Neville, cum pot să vă conving să rămâneţi cu noi la Compton Anstey?
Nu puteţi, doamnă.
Dar puteţi fi cumpărat.
Cât ar costa?
Mai mult decât vă puteţi permite.
Dar trebuie să recunosc, primul motiv este indolenţa.
Măresc preţul în funcţie de plăcerea la care mă pot aştepta.
Şi nu mă aştept aici la o mare plăcere.
Doamnă, plec mâine dimineaţă devreme la Southampton
şi am venit acum să-mi iau rămas bun.
Să nu ordonaţi cosirea fânului,
să nu părăsiţi domeniul şi să nu-mi beţi vinul roşu.
Şi să nu mă aşteptaţi până nu-mi voi fi terminat treburile,
ceea ce va fi cel mai curând în 14 zile.
Noapte bună, doamnă!
Am hotărât
că este foarte important să rămâneţi aici
pentru a face 12 desene cu domeniul soţului meu.
Soţul meu pleacă la Southampton pentru cel puţin 12 zile.
Este timp suficient?
În primul rând, faceţi o cerere
care sugerează că n-am discutat deloc propunerea în această seară.
În al doilea rând, aţi multiplicat cererea cu 12.
În al treilea rând, adăugaţi cererii o limită de timp şi, în al patrulea rând,
vă aşteptaţi să încep numaidecât.
Patru factori, d-le Neville,
care ne-aţi convins, sunt în cadrul talentelor şi capacităţilor dvs.
Termenii dvs sunt exorbitanţi.
La fel trebuie să fie şi ai mei.
** CONTRACTUL DESENATORULUI **
Traducerea şi adaptare: Tony - Clasic Team Romania - /EXCLUSIVITATE www.subs.ro/
Condiţiile acordului, d-le Noyes, sunt:
serviciile mele ca desenator pentru 12 zile
pentru realizarea a 12 desene
ale domeniului şi ale grădinii, ale parcului şi ale dependinţelor
proprietăţii d-lui Herbert.
Locurile pentru executarea desenelor vor fi alese la discreţia mea,
dar cu consultarea d-nei Herbert.
Pentru aceasta, Thomas, sunt dispusă să plătesc 8 lire pentru fiecare desen,
să asigur cazare şi hrană d-lui Neville şi servitorului său şi...
Şi... doamnă?
Şi accept să-l întâlnesc pe d-l Neville în
particular şi să fiu de acord cu cererile lui
privind satisfacerea plăcerilor lui cu mine.
Program pentru executarea
desenelor la Compton Anstey.
Pentru desenul nr.1:
De la ora 7 dimineaţa până la ora 9 dimineaţa,
întreaga parte din spatele casei, de la grajduri, până la spălătorie
va fi liberă.
Nici o persoană nu va folosi porţile grajdului principal
şi nici o persoană nu va folosi uşa
sau ferestrele din spatele casei.
Pentru desenul nr.2:
De la ora 9 dimineaţa până la ora 11,
peluzele inferioare şi grădina oficială vor fi libere.
Nici o fereastră din partea de sus a casei nu va fi deschisă, închisă
sau deranjată în vreun alt mod.
D-le Neville, Sarah are puterea divină să elibereze peisajul.
Este o minune că păsările mai cântă.
Dacă s-ar opri, mă îndoiesc că d-l Neville ar observa diferenţa.
Atitudinea lui faţă de natură este strict materială.
Thomas, de ce este d-l Neville interesat de aşternuturile mele?
Doamnă, le va desena umede în faţa spălătoriei.
Umede... De ce le vrea umede?
Doamnă, asta nu pot şti...
Probabil are amintiri dragi de când era bebeluş.
Pentru desenul nr.3:
De la ora 11 dimineaţa până la ora 1,
partea din spate şi nordul casei vor fi libere.
Această suprafaţă care e folosită ca loc pentru uscarea rufăriei
va fi lăsată aşa cum a fost stabilit anterior, într-o înţelegere
între desenator şi spălătoreasă,
care va fi total responsabilă de aranjamentul rufăriei.
Doamnă, sunt încântat să văd că v-aţi desfăcut rochia aşa cum am cerut.
Când soţul dvs. a altoit perii,
a cerut sfatul grădinarului d-lui Seymour?
Scuzaţi-mă doamnă, nu vorbiţi destul de tare.
- Nu-l cunoaştem pe grădinarul d-lui Seymour. - Înţeleg.
Pomii au fost prost îngrijiţi.
Unghiul dintre ramuri şi trunchi e prea abrupt,
dar munca iniţială e bună.
Cât despre pere...
În anotimpul lor... sunt aspectuoase?
Pentru desenul nr.4:
De la ora 2 până la ora 4 după-amiază,
faţada casei îndreptată spre vest va fi liberă.
Nici cai, nici trăsuri sau alte vehicule nu vor fi plasate acolo,
iar pietrişul de pe alee va rămâne nederanjat.
Nu se va arde cărbune care ar scoate fum în partea din faţă a casei.
Şi grăbiţi-vă!
Pentru desenul nr.5:
De la ora 4 după-amiază până la ora 6 după-amiază,
perspectiva din vârful colinei de pe domeniu, din partea de nord a casei
va fi păstrată liberă de tot personalul casei şi de servitorii de la fermă.
Animalele care pasc pe câmp
vor fi lăsate să continue.
- Bună ziua, d-le Neville! - D-le Talmann...
Văd că aţi ales o privelişte frumoasă pe care s-o moştenească fiul meu.
Prefer, pentru moment, să consider priveliştea ca proprietate a d-lui Herbert.
Thomas, ai grijă ca Clarissa să nu meargă la spălătorie în preajma prânzului.
Şi... vino după-amiază în salonul meu cu nişte cerneală.
Vreau să-l întreb pe d-l Herbert pe care drum are de gând să se întoarcă.
Intenţionaţi să staţi acolo în continuare, d-le Talmann?
Am o perspectivă foarte adecvată de aici, d-le Neville. Mulţumesc!
Veţi purta aceleaşi haine şi mâine?
De ce?
Nu m-am hotărât încă.
Depinde de servitorii mei.
Este important?
Poate că da.
Pentru desenul nr.6:
De la ora 6 seara, până la ora 8,
peluza inferioară a grădinii, de lângă statuia lui Hermes,
va fi păstrată liberă de toţi membrii personalului casei,
cai şi alte animale.
Philip, du-te şi roagă-i pe oamenii aceia să plece.
Şi roagă-i frumos. Zâmbeşte!
Nu goni.
D-l Lucas era un om al cărui entuziasm era împărţit în mod egal
între grădină şi copiii săi.
De fiecare dată când soţia concepea, el planta pomi fructiferi.
Rareori soţia a ajuns să nască cu succes,
iar copiii cu care a fost binecuvântată au murit înainte de înţărcare.
D-l Lucas ameninţa că va tăia toţi pomii, dar n-a făcut-o niciodată.
Există 11 pomi fructiferi în grădina sa
şi el îi ştie pe fiecare după numele de botez.
Englezii nu se bucură în prezent de cea mai fericită fecunditate.
Pot dezvolta colonii, dar nu moştenitori la tron.
Depinde, d-le Talmann, despre ce colonii vorbiţi.
Unele din cele mai vechi colonii engleze au moştenitori din belşug.
D-le Neville, trebuie să vedem în asta un indiciu de simpatii scoţiene?
Doamnă, mergeţi prea departe în ceea ce este o simplă constatare de fapt.
Dacă cei mai buni englezi sunt străini
- şi asta mi se pare o simplă constatare de fapt -
atunci cei mai buni pictori englezi sunt străini, de asemenea.
Nu există pictor englez demn de acest nume.
Sunteţi de acord, d-le Neville?
Un pictor englez e o contradicţie în termeni.
Atunci d-l Herbert are oarecare dreptate să-l încurajeze pe d-l Neville.
D-l Herbert, ştim cu toţii, este plin de contradicţii.
Suficient de contradictoriu încât să vă fi invitat în această casă,
în ciuda faptului că e un om lipsit de aere şi de graţie.
Şi fără a fi informat, soţia lui primeşte oaspeţi în casă.
Când tatăl meu este plecat, Louis,
mama are libertatea să administreze casa aşa cum crede de cuviinţă.
Şi ea a considerat potrivit să-l invite pe d-l Neville.
Amabil discurs, d-nă Talmann.
Menit să ascundă orice fel de inconvenienţe.
Cum aşa?
Se pare, în urma întâlnirii noastre de după-amiază,
că regimul dvs prezumţios nu numai că limitează accesul servitorilor
ca şi al animalelor într-o zonă rezervată,
dar ne şi dirijează să purtăm sau nu o haină,
să ţinem un baston sau să fluierăm.
Când v-am întâlnit în grădină, făceaţi toate cele trei acţiuni.
Dacă intenţionaţi să fiţi acolo mâine,
aş dori să vă îmbrăcaţi şi să vă purtaţi la fel.
Oricum, este peste puterile mele să pictez un fluierat,
chiar dacă fluieră un englez sau un german îmbrăcat ca un englez.
Şi ce faceţi cu păsările, d-le Neville?
Dacă le ignoraţi cântatul, nu le puteţi împiedica
să zboare prin câmpul dvs vizual.
Doamnă, perspectiva celor 12 zile cu timp frumos,
cu cer limpede şi umbre accentuate
este o propunere excelentă, dar nu poate fi garantată,
aşa că sunt fireşte neliniştit ca timpul să nu fie irosit.
Aşadar, doamnă, m-ar ajuta mult
dacă instrucţiunile mele, cărora li s-a dat o mare consideraţie,
vor fi respectate.
Sunt destul de minuţios
pentru a observa şi schimbările foarte mici din peisaj.
Odată treaba începută, mă consider responsabil de rezultat
şi cred că puteţi ghici că este o atitudine
care-mi aduce multă satisfacţie
şi oarecare amuzament.
Thomas, îţi aminteşti dacă d-l Herbert, atunci când şi-a împachetat hainele,
şi-a luat şi cizmele franţuzeşti?
Cum aţi izbutit, d-le Neville, ca grădina să fie atât de goală?
Autoritatea pentru aceste desene, d-le Talmann, vine de la d-na Herbert.
Credeţi că i-ar plăcea să vadă mulţimea călcând în picioare pietrişul
sau să răscolească pământul ca o haită de câini?
Eu aş căuta pacea şi liniştea într-o grădină,
iar zgomotul şi agitaţia, la un carnaval.
Aşadar, d-le Neville, v-aţi rezerva zbenguiala pentru o ocazie religioasă.
Şi ce spuneţi de Getsemani?
O grădină sălbatică, nu e de mirare.
Cu siguranţă acolo nu există alei geometrice
şi nici bulbi olandezi.
Ei bine, avem un cedru de Liban
şi un arbore al lui Iuda.
Poate am putea cultiva un pom al paradisului?
Grădinile din Anglia devin adevărate jungle.
Un astfel de exotism este în mod grosolan nepotrivit.
Dacă grădina Edenului ar fi fost concepută pentru Anglia,
Dumnezeu ar fi vegheat-o.
Grădina Edenului, d-le Talmann, a fost iniţial destinată Irlandei
pentru că, în definitiv, acolo Sf. Patrick a exterminat dragonul.
Singura exterminare utilă care s-a petrecut vreodată în Irlanda
a fost făcută de Wilhelm de Orania, cu 4 ani înainte de ziua mea de naştere.
Atunci la mulţi ani, d-le Talmann,
şi dacă nu sunteţi prea bătrân ca să primiţi cadouri,
poate că eu şi grădinarul putem găsi un şarpe pentru oranjeria dvs.
Ce?
- Bună ziua, d-le Neville! - Bună ziua, doamnă!
Văd că societatea s-a reunit, doamnă.
La ce vom fi spectatori?
Nu trebuie să fiţi surprins, d-le Neville. Suntem aici la cererea dvs.
Nu am cerut un public, doamnă,
nici un prânz la iarbă verde.
A, poate vom aplauda perspectiva.
Mâzgălitorul nu e niciodată satisfăcut. Este nesăţios ca un...
Aţi spus ca d-l Talmann să fie aici,
îmbrăcat aşa cum aţi cerut şi purtând un baston cu cap aurit.
Noi v-am luat în serios.
Mai era o cerinţă, dar de convenienţă am uitat-o.
Să fluier, Sarah.
Atât de mult, doar pentru convenienţă...
Nu m-aţi prins în cea mai bună dispoziţie, obligat fiind să port hainele de ieri
şi vă acord numai 20 de minute. Am un cal de antrenat.
Atunci, d-le, vă rog, luaţi-vă locul.
Eu voi face o plimbare. Vino cu mine, Maria.
Noi avem un câine de antrenat.
Puţin mai la stânga, dacă vreţi.
Şi umflaţi-vă obrajii.
Pentru ce să fac asta?
Pentru că data trecută fluieraţi...
...o melodie poate de nerecunoscut chiar pentru compozitorul ei.
Priviţi, doamnă... acest personaj n-are cap.
O caracteristică tipică, germană.
D-le Neville, vorbiţi despre ginerele meu.
Prin graţia lui Dumnezeu
veţi avea un nepot de la el... într-o bună zi.
Nu e mai bine să discutăm despre asta?
Vă bateţi joc de banii mei şi de mine ca să desenaţi nişte caricaturi.
Ajutat de memorie, de cele trei portrete din casă
şi de cunoaşterea dvs personală asupra subiectului,
intenţionez să plasez capul d-lui Herbert pe aceşti umeri
ca o recunoaştere potrivită şi corespunzătoare
a soţului dvs şi a proprietăţii lui.
Şi dacă ar reveni?
Ce remarcă ciudată, doamnă.
Dacă s-ar întoarce acasă, la mine.
Sunt necăjită pentru că d-l Herbert este plecat.
Da, mamă.
Contractul este reziliat, d-le Neville.
Nu vă mai pot întâlni.
D-nă Herbert, aşezaţi-vă. Mutaţi-vă la umbră.
Nu credeţi că grădinarii s-au întrecut pe ei înşişi?
N-ar trebui să continuaţi, să desenaţi, d-le Neville.
Nu mă mai simt capabilă să onorez termenii contractului nostru.
Onorariul vă aparţine, ca şi ospitalitatea.
Voiam să spun
că în ciuda satisfacţiei de a continua proiectul
în circumstanţe atât de plăcute,
culmea plăcerii mele, doamnă,
este obţinută în acele scurte minute când suntem împreună.
Aş regreta să le pierd.
În plus, nu cred că e nevoie să vă reamintesc
că contractul a fost făcut între două persoane.
Ar fi nevoie de consimţământul ambilor semnatari pentru a-l face nul.
Şi acum, doamnă, simt că de pe această poziţie nu înţeleg prea bine
ceea ce s-ar presupune că trebuie să înţeleg
şi, deci, trebuie să vă rog să vă găsiţi un alt loc de odihnă,
cel puţin până la ora 4, când următoarea noastră întâlnire se va consuma,
aşa cum a fost stabilit.
Cine e acest copil care se plimbă prin grădină cu o figură atât de solemnă?
Este nepotul soţului meu, d-le Neville.
Atrage servitorii ca un mic rege pitic.
Care este patrimoniul lui, doamnă?
Tatăl lui a fost ucis la Ausbergenfeld,
mama sa a devenit catolică, aşa să soţul meu l-a adus în Anglia...
...pentru a fi crescut ca un mic protestant.
Era un orfan, d-le Neville şi avea nevoie de îngrijire...
Un orfan... pentru că mama lui a devenit catolică?
Philip, du-te şi află ce se întâmplă.
D-le Neville, îmi pare rău pentru haină.
Nu eu am pus-o acolo.
Chiar aşa, doamnă...
...atunci, cine?
Voi întreba, domnule.
Nu, nu întrebaţi! Lăsaţi-o acolo.
Cineva e neglijent. Grădina devine o garderobă.
Mă întreb ce-şi ţin în dulapuri? Poate plante.
Cine va fi moştenitorul direct al soţului, în urma dvs?
Un viitor nepot, d-le Neville, dar nu în urma mea.
D-l Herbert nu crede în simţul de proprietate al unei femei.
Dar fiica dvs şi soţul ei?
Ei vor fi tutori pentru interesele nepotului.
Aveţi de gând să studiaţi probleme de drept, d-le Neville?
Iertaţi-mi curiozitatea, doamnă, şi îndepărtaţi-vă genunchii.
A mă poseda pe mine
nu vă dă dreptul să fiţi informat în legătură cu testamentul soţului meu.
Loialitatea dvs este exemplară, doamnă.
Dar ce se va întâmpla cu averea dacă fiica dvs nu are moştenitori?
Nu-mi place să mă gândesc la asta.
Domeniul a aparţinut tatălui meu.
D-l Herbert l-a obţinut prin căsătoria cu mine.
Este imperativ, Augustus, ca reprezentându-mă pe mine,
să dai tot ce poţi
şi să nu fraternizezi cu oricine, după bunul tău plac.
Să alergi după oi grase e o treabă plicticoasă,
pe care e mai bine s-o laşi în seama ciobanilor.
Dacă d-l Neville aleargă după oi, nu trebuie să rivalizezi cu el.
Desenatul este o competenţă care valorează foarte puţin,
iar în Anglia nu valorează chiar nimic.
Dacă ţii să mâzgăleşti,
îţi sugerez că timpul îţi va fi mai bine folosit studiind matematica.
Voi angaja un meditator
şi cine ştie, într-o zi, tu, Augustus,
vei putea adăuga numele Talmann, Societăţii Regale.
Augustus... desigur, meditatorul tău trebuie să fie german.
Există deja mult prea multe influenţe engleze în viaţa ta.
D-l Neville este desenatorul nostru rezident.
Face unul sau două desene ale casei şi domeniului d-lui Herbert.
Am auzit despre curajul dvs, d-le Neville.
Am auzit chiar mai mult de atât,
şi anume că nu sunteţi o persoană convenţională.
D-l Neville şi-a conceput sejurul său aici
ca un ofiţer într-un bivuac ostil.
Avem ordine să apărem şi să dispărem,
să purtăm tricornuri, să luăm prânzul în aer liber
şi să pregătim casa pentru inspecţie.
Şi totuşi, Louis, ştiu că n-ai fost împotrivă să renunţi la antrenarea noului cal,
acceptând să pozezi în plin soare, ca un halebardier.
Aveţi nevoie să exercitaţi controlul, d-le Neville.
Se pare că aţi putea fi mai bine folosit ca om de arme
decât ca unul care doar desenează un peisaj.
D-nă Herbert, oricare e preţul pe care trebuie să-l plătiţi
pentru a-l reţine pe acest general care trece grâul prin ureche...
Domnilor, d-na Herbert nu plăteşte un preţ pe care să nu şi-l poată permite.
Şi graţie generozităţii ei,
îmi este permis să-mi fac plăcerea fără oprelişte, pe domeniul ei,
şi să mă bucur de deliciile mature ale grădinii ei de la ţară.
Şi iată, domnilor,
avem acolo ceva mult mai surprinzător şi demn să fie aplaudat.
Planşeta!
- Bună ziua, d-le Talmann! - Bună ziua, d-le Neville!
Aţi întârziat. Am auzit ceasul bătând ora 4, acum 7 minute.
Adevărat. L-am întâlnit pe d-l Porringer.
Am devenit degustătorul proviziilor lui.
Vi s-a întâmplat şi dvs?
Astăzi a fost zmeură.
Vă felicit pentru zmeura de azi,
dar nu şi pentru prunele de ieri
care erau fără gust... "geschmacklos", ca şi haina dvs.
În nici un caz, d-le Neville, n-aş purta aceeaşi haină şi a treia zi.
De fapt, d-le Talmann, pierdem noutatea situaţiei.
Prima oară am fost onorat de prezenţa d-nei Talmann,
a doi servitori şi a unui prânz servit în farfurii de argint.
Iar acum, ce avem? Pe dvs îmbrăcat în haine nepotrivite.
D-le Neville, ajunge!
Entuziasmul dvs pentru plângeri nu cunoaşte limită.
La un onorariu de 8 lire, impertinenţa dvs este prea scumpă.
Aţi vrea să fiu impertinent pe degeaba?
V-aş goni pe degeaba de pe proprietatea mea. Bună ziua!
Proprietatea dvs, d-le Talmann?
D-le Talmann, v-aţi uitat cizmele de călărie.
Nu sunt ale mele, d-le Neville.
Eram sigur că vă aparţin.
De ce soţul dvs nu curăţă şanţul?
Pentru că nu-i place să vadă peştii trăind prea mult.
Îi amintesc de catolici.
Şi, în plus, de la fereastra lui, lintiţa poate fi luată drept peluză.
Ştie să înoate?
Nu l-am văzut niciodată înotând.
Bună dimineaţa, d-nă Herbert! Progresez bine în această dimineaţă.
Începe să-mi placă.
Vreţi să vă aşezaţi?
Poate că e cam răcoare, dar tremuraţi prea tare.
În felul acesta nu-mi este uşor să mă folosesc de dvs aşa cum mi-ar plăcea.
Vreţi să vă ridicaţi?
După cum vedeţi, scara a devenit o verticală dezmăţată.
Dar vă iert că aţi plasat-o acolo.
Ce să fi făcut cu ea, d-le Neville? Nu se potrivea altundeva.
Doamnă, aţi avea bunătatea să îngenunchiaţi?
În genunchi, doamnă!
Dacă aveţi vreo influenţă asupra ginerelui dvs,
aş sugera să călătorească până la d-l Seymour
să vadă ce se poate face cu teii,
cu cât mai puţină osteneală.
Teii, doamnă, miros atât de dulce...
Mai ales dacă sunt lăsaţi să înflorească fără oprelişte.
Şi în curând va fi timpul să înflorească.
E adevărat, d-le Noyes, că aţi dori să-l vedeţi mort pe d-l Herbert?
Nu-l iubesc câtuşi de puţin pe d-l Herbert.
O întrebare provocatoare, d-le Neville!
Atunci de ce mai staţi?
D-l Noyes este foarte ataşat de mama.
Sunt angajat ca intendent al d-lui Herbert.
D-l Herbert este deseori plecat,
şi cred că pot fi util d-nei Herbert.
În mai multe feluri, presupun...
Dar nu şi în acel fel care este cel mai important?
Întrebările dvs, d-le Neville, sunt mult prea indiscrete şi provocatoare
pentru a fi puse în faţa acestei societăţi.
Atunci ar fi mai bine să le pun pe la spate, d-le Talmann?
Poziţia d-lui Noyes în această casă ne este bine cunoscută tuturor.
Este... o poziţie dificilă.
Sunt surprins că toţi sunteţi de acord cu asta.
Organizarea acestei case este treaba d-nei Herbert.
Tatăl meu şi d-l Noyes au fost odinioară buni prieteni.
Şi apoi?
Mama i-a fost promisă, o vreme, d-lui Noyes.
Poziţia dvs, d-le Noyes, este, deci, o consolare.
Vă depăşiţi privilegiul de a fi musafir în casa d-nei Herbert.
Staţi jos, d-le Noyes!
Nu fac decât să mă informez.
Mă ajută să înţeleg ce se întâmplă în grădină.
Cămaşa aceea, d-le Neville, iese destul de mult în evidenţă în desenul dvs.
Credeţi că ar fi posibil să-i estompaţi prezenţa?
Doamnă, mă străduiesc să nu deformez niciodată şi nici să disimulez.
Asta a fost totdeauna metoda dvs de lucru?
Desigur.
Ei bine... permiteţi-mi un mic discurs.
În desenul faţadei de nord,
mantia tatălui meu este înfăşurată în jurul picioarelor unui Bachus.
În desenul cu pajiştea
la care soţul meu se uită cu o privire admirativă,
veţi fi observat că există o pereche de cizme de călărie, nerevendicate.
În desenul cu partea de est a parcului,
se poate vedea, sprijinită de cabinetul tatălui meu,
o scară folosită de obicei la culesul merelor.
Iar în desenul cu spălătoria,
există o jachetă a tatălui meu, despicată de-a lungul pieptului.
Nu credeţi că în curând aţi putea găsi trupul
căruia i-au aparţinut toate aceste obiecte?
Mă gândesc, doamnă, la desenul pe care nu l-aţi amintit.
Şi dvs eraţi în acel desen.
Sunteţi sigur, d-le Neville?
Da, prin sunet. Cântaţi la spinetă.
Credeam, d-le Neville, că am discutat deja
despre echivalenţele plastice ale sunetelor, fără a ajunge la o concluzie.
Poate că nu eu cântam la spinetă. V-aţi gândit la asta?
Atunci cine, doamnă?
Vedeţi, d-le Neville, deja începeţi să jucaţi cu destulă măiestrie.
Patru obiecte de îmbrăcăminte şi o scară
nu ne conduc la un cadavru.
D-le Neville, n-am spus nimic despre vreun cadavru.
Doamnă, sunteţi ingenioasă.
Este aşa cum aţi plănuit.
Tatăl dvs este la Southampton,
nu avea cum să-şi piardă hainele sau să observe scara.
Este oare tatăl meu la Southampton?
Mama v-a spus aşa.
Aţi observat că este o femeie puţin vorbăreaţă,
dar nu incapabilă de anumite stratageme.
Nu v-aţi gândit cât de mult s-a străduit să vă convingă să-i fiţi desenator,
să desenaţi casa soţului ei, în timp ce el este plecat?
Explicaţia ei poate fi întemeiată.
Probabil, d-le Neville, sunteţi foarte credul.
Încerc să văd, d-nă Talmann, scopul şi rezultatul acestei ingeniozităţi.
Ultimele şase desene vor fi revelatoare asupra misterului.
Voi avansa pas cu pas până în miezul problemei.
Poate chiar până la inima tatălui meu, d-le Neville.
Roşu înşelător pe iarba verde.
Ce păcat, d-le Neville, că desenele dvs sunt în negru şi alb.
Vă grăbiţi, d-nă Talmann.
Obiectele sunt inocente.
Luate unul câte unul, pot fi astfel interpretate.
Luate împreună, pot fi considerate ca martor la o nenorocire.
La o nenorocire?
Ce nenorocire? Nu e nici o nenorocire.
Mai mult decât martor, d-le Neville,
un accesoriu la nenorocire.
Doamnă, aveţi fantezie.
D-le Neville, am fost educată să cred
că un om inteligent face o pictură indiferentă
căci pictura necesită o oarecare orbire,
un refuz parţial de a observa toate opţiunile.
Un om inteligent va şti mai mult despre ce desenează
decât despre ceea ce vede.
Şi în spaţiul dintre a vedea şi a şti
va deveni... constrâns,
incapabil să urmărească ferm o idee.
Temându-se că discernământul celor pe care el vrea să-i mulţumească
îl va aprecia ca deficitar dacă nu le arată nu numai ceea ce el ştie,
dar şi ceea ce ei ştiu foarte bine.
Dvs, d-le Neville, dacă sunteţi un om inteligent şi, astfel, un pictor indiferent,
veţi înţelege că o construcţie de felul celei pe care am sugerat-o
ar putea fi bine plasată peste evidenţa existentă în desenele dvs.
Dacă sunteţi, aşa cum am auzit spunându-se, un desenator talentat,
îmi imaginez că veţi putea presupune
că obiectele asupra cărora v-am atras atenţia
nu fac parte din vreun plan, stratagemă sau... încriminare.
Încriminare?
Sunteţi ingenioasă.
Nu mi se permite să fiu ceea ce aş dori.
Din moment ce sunt în măsură să stabilesc o legătură
între obiectele disparate din desenele dvs,
propun un scenariu interpretativ care ar putea explica celorlalţi
dispariţia tatălui meu.
Nu există nici o veste că tatăl meu ar fi ajuns la Southampton...
Propun să ajungem la un aranjament care ar putea să vă protejeze pe dvs,
iar mie să-mi fie pe plac.
Sugerez să ajungem la un aranjament similar
cu cel pe care l-aţi făcut cu mama.
Aş vrea acum să mă însoţiţi în biblioteca
unde ştiu că d-l Noyes ne aşteaptă.
Şi pentru fiecare desen din cele rămase, accept...
...s-o întâlnesc pe d-na Talmann în particular...
...accept s-o întâlnesc pe dna Talmann în particular...
...şi să fiu de acord cu cererile privind satisfacerea plăcerilor ei cu mine.
Şi să fiu de acord cu cererile ei privind satisfacerea plăcerilor ei cu mine.
Desenul nr.7:
De la ora 7 dimineaţa până la ora 9,
faţada casei va fi păstrată liberă
de personalul de întreţinere, de servitori, cai şi trăsuri.
Desenul nr.8:
De la ora 9 dimineaţa până la ora 11,
grădinile din faţa clădirii băilor vor fi păstrate libere.
Nu se va arde cărbune care să scoată fum pe coşurile de la băi.
De la ora 11 dimineaţa până la ora 1,
aleea cu tise din centrul grădinii de jos
va fi păstrată complet liberă de toţi membrii familiei d-lui Herbert,
de personalul administrativ şi de animale.
E timpul, d-le Neville.
De la ora 2 după-amiază până la ora 4,
spatele casei şi păşunea din partea de est
vor fi păstrate libere de tot personalul
administrativ şi de servitorii de la fermă.
Motivul pentru care v-am sugerat să veniţi aici
este că am împrumutat acest tablou din casă.
Doamnă, vreţi să vă ridicaţi?
Nu vă intrigă?
Mărturisesc că i-am acordat puţină atenţie.
Soţul dvs mă surprinde prin gustul său excentric şi eclectic.
În timp ce majoritatea celorlalţi nobili se mulţumesc să colecţioneze portrete,
cele mai multe edificând o relaţie de familie,
d-l Herbert pare să colecţioneze orice.
Poate are ochi pentru efectul vizual.
Sau pentru soarta amanţilor.
Sau pentru trecerea timpului.
Ce credeţi?
Poate că are...
...şi aş fi de acord cu el...
...interes asupra concepţiei compoziţiei picturale.
Puteţi înţelege, ce motiv a avut soţul dvs să-l cumpere?
Este vorba despre o grădină. Ar fi un motiv suficient.
Adevărat! Dar ce evenimente se petrec în ea...?
Să examinăm împreună?
Vedeţi, doamnă, un fir narativ în aceste episoade în aparenţă fără legătură?
Există o dramă acolo, în această grădină suprapopulată.
Care este intriga?
Credeţi că personajele au ceva să ne spună?
Ştiaţi că fiica dvs... are un interes particular pentru această pictură?
Aţi putea spune ce anotimp este? Doamnă, aveţi o părere?
Ce infidelităţi sunt portretizate aici...!
Credeţi... că se pregăteşte o crimă?
Aţi auzit că un cal a fost găsit în Strides,
cam la trei mile de aici, pe un drum care poate duce la Southampton.
Voi rămâne îmbrăcată, d-le Neville, dvs nu.
D-l Clarke spune că calul a fost prost îngrijit.
Se poate spune că toate drumurile duc la Southampton,
dacă cel care călătoreşte este destul de ingenios.
Am auzit despre un cal care a ajuns singur la Dover
şi s-a îmbarcat pe o navă care ducea fân la Calais.
Francezii, doamnă, nu tratează caii cu amabilitate.
Îi mănâncă.
Era calul dvs parţial mâncat, doamnă? Pot să-mi las pălăria pe cap?
Scaunul dvs are un aer insignifiant acolo afară, d-le Neville.
Ce presupunere semnificativă putem face
despre un cal rănit care aparţinea tatălui dvs
şi care a fost găsit pe drumul spre Southampton?
Prima presupunere este că
prezenţa calului acolo n-are nici o motivaţie fără tatăl meu.
Şi de ce e rănit şi ce implicaţie are asta cu tata?
A doua presupunere mă implică, fără îndoială, pe mine,
din moment ce un cal deşelat apare în desenul din dimineaţa asta.
D-nă Talmann... acum lăsaţi fereastra
şi veniţi în ciubăr.
Nu vă faceţi griji, poziţia dvs de superioritate nu va fi diminuată.
Oricum, mă voi uita la dvs în sus.
Şi dacă tot am consumat un timp preţios
ca să umplu acest ciubăr cu apă,
de ce să nu împărţiţi plăcerea cu mine?
Aveţi o aluniţă ciudată, d-nă Herbert,
şi este ideal plasată.
Grădinarul dvs prinde cârtiţe, d-nă Herbert?
Nu. Spune că trebuie protejate pentru că poartă noroc
şi pentru că provoacă distrugerea duşmanilor.
Provoacă poticnirea cailor, d-nă Herbert.
Nu-l veţi convinge pe d-l Porringer să le persecute.
Un om ciudat şi ideal plasat.
Ideal plasat... pentru ce?
Pentru a face un cal alb din Southampton
să şchioapete cu un picior.
Nu aveţi pentru ce să vă temeţi de d-l Porringer.
Vă urmăreşte pentru propriul amuzament.
Aşa cum fac eu cu dvs, doamnă.
Totuşi, în mod ciudat, se pare că ţineţi mult să vă protejaţi grădinarul.
Dar nu dvs, doamnă, ci pantalonii lui de călărie
sunt apărarea lui cea mai bună.
Un om în pantaloni de călărie roşii poate fi cu greu considerat
un conspirator discret.
Nu ca celălalt prost care face pe statuia
când te aştepţi cel mai puţin.
Departe de casă, d-le Neville,
mă simt diminuată în importanţă.
Doamnă, ceea ce are importanţă nu se diminuează pentru mine.
Importanţa dvs, d-le Neville,
poate fi atribuită în părţi egale atât inocenţei cât şi aroganţei.
Dvs puteţi cu ambele jongla, cu impunitate, d-nă Talmann.
Dar veţi vedea că nu sunt simetrice.
Veţi vedea că una cântăreşte mai mult decât cealaltă.
Care credeţi că e mai importantă, dnă Talmann?
Inocenţa dvs, d-le Neville, este totdeauna ameninţătoare,
aşa că aş spune că cealaltă atârnă mai greu.
Doamnă, dexteritatea dvs este admirabilă.
Petreceţi prea mult timp cu d-l Neville.
- Cum aşa? - Acest om este un paria.
Mănâncă ca un vagabond şi se îmbracă ca un bărbier.
Ce complimente!
Cred că l-ar amuza.
Iar servitorul lui arată ca un ghem de câlţi schilod.
Nu credeţi că d-l Neville este priceput?
În ce privinţă? În ce privinţă, doamnă?
Aş putea considera tăcerea dvs drept o provocare.
De ce aş vrea să vă provoc?
Pentru a mă incita să cred că vreţi să-l complimentaţi pe d-l Neville
mai mult decât doar cu elogii pentru priceperea lui.
Complexitatea discursului dvs este lăudabilă,
dar depăşeşte cu mult complexitatea oricărei relaţii
pe care aş putea s-o am cu d-l Neville, relaţie care e foarte simplă.
Este un servitor plătit, al mamei mele,
angajat cu un contract. Asta e tot.
Sunt încurajată de mama să văd că-l onorează.
Plăcerea lui este atât de necesară în această încurajare?
Deşi are calităţi, d-l Neville nu este atât de inteligent
şi nici atât de talentat cât se crede.
Ambele caracteristici, le-aţi remarcat de la bun început, Louis,
mai mult prin prejudecată decât prin observaţie.
Înţeleg că ne veţi părăsi în această seară, d-le Neville.
Cu permisiunea d-nei Herbert
voi pleca după sosirea d-lui Herbert
şi după ce îşi va fi exprimat o părere despre desenele cu casa sa.
Dacă servitorul meu a făcut rost de o trăsură,
voi pleca dimineaţă.
Desigur, d-le Neville, cu cât mai curând, cu atât mai bine...
...aşa cum fără îndoială vă aşteptaţi să spun.
Dvs, d-le, mi-aţi prezentat părerea despre desen,
horticultură, biserica romană, maternitate,
locul femeii în viaţa engleză, istoria şi politica la Lubeck
şi dresajul câinilor,
aşa că sunt în măsură să anticipez părerea dvs în legătură cu plecarea mea.
Şi la Radstock veţi fi primit cu o ospitalitate tot atât de devotată?
D-le Talmann, am fost tratat cu atâta ospitalitate
încât nu puteam dori mai mult.
Desenele dvs, d-le Neville, sunt pline de cele mai neaşteptate observaţii
şi, privindu-le, se poate urmări o complicată alegorie.
Sunteţi sigur că scara aceea era acolo?
Indiscutabil.
Şi ce e asta? Pare a fi...
Orice ar fi, era acolo. D-na Talmann va confirma.
- Cum aşa? - Cum va confirma soţia mea?
D-l Neville este probabil prea cuprinzător în afirmaţiile sale.
Pot confirma, totuşi, prezenţa unei scări
sprijinită de zidul cabinetului tatălui meu.
Într-adevăr, doamnă. O ştiţi exact.
Atât de exact, doamnă,
de parcă aţi fi pus-o chiar dvs acolo, nu-i aşa?
D-le Neville, dacă aş fi avut o astfel de idee,
mi-ar fi fost imposibil să o ridic.
Ar fi fost nevoie de doi oameni pentru asta.
Pleacă!
Ce doriţi, d-le Clarke?
Puteţi veni cu mine, d-le? E important!
Doamnă, este foarte important să vorbesc cu dvs.
Nu pot acum, Thomas.
Trebuie să insist.
După cele ce s-au întâmplat, refuz să vorbesc cu tine acum.
Ocupă-te singur de afaceri sau, în ultimă instanţă, întreabă-l pe d-l Talmann.
Spunându-i dlui Talmann ce am în gând, nu vă va ajuta pe dvs.
Ce vrei să spui?
Vreau să spun că sunt sigur că în curând voi fi acuzat de uciderea soţului dvs.
Şi sunt hotărât să înfrunt bine protejat această eventualitate.
Şi cine te va acuza?
În primul rând cred că o va face ginerele dvs,
ajutat şi susţinut, probabil, de servitorii lui.
Cum se poate asta?
Am nevoie de ajutorul dvs.
Cu ce scop?
Dacă ginerele meu te crede vinovat de moartea d-lui Herbert...
Lasă-mă!
- Maria! - Nu ajută la nimic să vă chemaţi servitorii.
Ce vrei să spui? Maria!
- Spun despre contractul desenatorului. - Şi ce-i cu el?
Maria, cheamă-l pe d-l Talmann!
Mă refer la obligaţiile dvs contractuale faţă de d-l Neville.
Ce e cu ele?
Doamnă, sunteţi făţarnică dincolo de orice cuvinte.
Maria, nu-l mai chema pe d-l Talmann. Adu-mi mai bine...
Nu-mi aduce nimic! Nu mi-e sete.
Şi acum... d-le Noyes, ce sugerezi?
Voi fi pe nedrept şi fără scrupule acuzat de moartea soţului dvs.
Din ce motiv?
Sunt persoana cea mai probabilă s-o fi făcut.
Eram singura persoană, în afară de servitori,
care ştia de întoarcerea d-lui Herbert, vineri.
Dar sunt vinovat din cauza sentimentelor mele cunoscute faţă de soţul dvs.
Este ridicol... Era...
Şi, doamnă, sunt singura persoană din grup
care nu era acasă să aştepte sosirea d-lui Herbert.
În plus, sunt cunoscute sentimentele mele faţă de dvs.
Sunt suficiente toate aceste motive?
Mai sunt şi altele.
Hârtiile din biroul d-lui Herbert au fost scotocite în mod misterios
şi mănuşile mele au fost găsite acolo.
În contra acestei conspiraţii
am nevoie de protecţia dvs şi chiar mai mult.
Dacă eşti vinovat, Thomas, nu o vei avea.
Datorită contractul d-lui Neville, doamnă, o voi avea.
În schimbul protecţiei dvs şi pentru 700 de guinee
vă voi da contractul infidelităţilor dvs.
Nu am bani.
Şapte sute reprezintă o sumă frumuşică.
Vă voi da contractul în schimbul desenelor.
Dvs aveţi 12 desene, d-l Neville are o reputaţie.
La ce să-ţi folosească 12 desene executate în scop privat?
Gândiţi-vă, doamnă!
Desenele ar putea fi stânjenitoare pentru dvs,
iar scopul original şi semnificaţia lor
ca dar pentru soţul dvs este anulată.
Acele desene, d-le Noyes m-au costat deja prea mult.
S-ar putea să vă coste, încă, şi mai mult.
Ar fi posibil să vă coste chiar totul.
Soţie adulteră a unui soţ mort nu e o reputaţie de dorit.
Şi d-l Neville?
Ce să fie cu d-l Neville? A plecat la Radcote.
Ce rol are el în această stratagemă?
În stratagema mea n-are nici un rol.
Ar putea face parte dintr-un viitor aranjament cu acelaşi scop.
I-aţi plătit un onorariu, doamnă,
şi i-aţi oferit pensiune completă pe domeniul dvs în timpul angajării.
Pentru un ochi indiscret este mai mult decât merita în mod normal.
Având contractul în mână şi apoi distrugându-l,
de ce ar crede cineva că i-aţi oferit mai mult?
Unde este acum contractul?
Îl am aici, doamnă. Unde sunt desenele?
Ce ai spune dacă nu mai am desenele?
Aş spune că le-aţi distrus.
Fără soţul dvs ele nu mai au nici o valoare pentru dvs.
Şi ce s-ar întâmpla, d-le Noyes, dacă s-ar afla că au fost vândute?
Stratagema ta e slabă.
Aş spune că le-aţi vândut... pentru a vă permite un monument pentru soţul dvs
sau că aţi vrut să debarasaţi casa de ceva care vă îndurerează când este privit.
M-aţi întrebat odată, d-nă Pierpont, dacă ştiu vreo bârfă picantă?
Îmi amintesc de gestul tău amical de atunci.
Doamnă... voi, catolicii, ştiţi să fiţi filantropi.
Pot să vă furnizez mai mult decât o bârfă.
Vă invit să mă ajutaţi să cizelez şi să decorez un astfel de subiect,
un subiect distractiv.
Nu trebuie să ne muncim prea mult, pentru că firele afacerii sunt bine înnodate.
Şi ce beneficiu real crezi că pot obţine eu din această mişcare?
Amuzamentul şi un anumit deliciu al unei stratageme simetrice.
Şi satisfacţia că mai marii noştri ar putea fi serios deranjaţi
şi, cine ştie, poate... două partere şi o alee cu portocali,
dacă d-na Herbert e generoasă.
Şi de ce d-na Herbert?
Deoarece, cred că veţi afla, ea este maestra strategiei.
Şi dacă nu veţi beneficia imediat, direct de la ea şi veţi aştepta câţiva ani,
le veţi obţine de la mine ca simbol al consideraţiei mele.
Din aceeaşi sursă?
Doamnă, cred că m-aţi înţeles.
Pentru un monument ar fi nevoie de un designer.
Ar fi vreun desenator, doritor de bani, dispus să semneze un alt contract?
Din câte ştiu, ideea este a d-nei Herbert...
Cheltuielile ar putea fi lăsate la uşa d-lui Neville.
O schimbare rapidă de părere.
Desenele sale vor fi vândute
şi nu talentul său.
Cu reputaţia în creştere a d-lui Neville,
12 desene pot fi vândute profitabil
pentru a finanţa un monument solid şi durabil.
Se spune că d-l Neville va fi invitat la Haga.
Dacă aş avea mijloace, i-aş avansa pe loc d-nei Herbert 100 de guinee
pentru curajul straşnic, pentru bravură în înfruntarea supărării.
D-l Herbert nu justifică în mod special o astfel de generozitate,
dar cât de public este direcţionat gestul...
Cum s-ar putea îndoi posteritatea de afecţiunea ei?
Chiar aşa!
Voi oferi 300 de guinee... nu din banii mei, se înţelege.
Din ai socrului meu. Îşi poate permite.
Colecţionează fără discernământ şi fără cunoaştere.
Îi voi spune că sunt italiene: Guido Reni... Modesta.
Le va atârna undeva, într-o cameră întunecoasă,
şi nu vor mai fi văzute vreodată.
Mare păcat! Pentru că sunt pline de detalii clarificatoare.
D-l Neville avansează în sensibilitatea d-nei Herbert
ca un om care insistă în munca de o viaţă prin mici etape.
Să fie, poate, o idee în imaginaţia d-lui Neville
pentru un anumit contract care să cuprindă totul?
Un îndrăzneţ Sf. Gheorghe, călare...
arătând ca un iacobit...
...cu o paletă drept scut şi o tolbă plină cu pensule
şi o pană ţinută între dinţi.
Cu degetele pătate de cerneală...
Ce are între degete?
Inexprimabil...
Încă o pană?
Ca o pană...
Este o pană?
O pană mică...
Pana e mai puternică decât sabia.
Vom avansa 400 de guinee acestui monument scârbos, pentru o pană...
...şi vom primi desenul d-lui Neville, cu clădirea băii.
Cel cu căţelul...
...dând din coadă.
D-na Herbert face bine că le vinde.
Cât va obţine?
Valorează atât cât vor dori să plătească cei care le cumpără.
D-l Seymour a oferit într-o doară 400 de guinee.
Sunt tentat să cred că-i face această ofertă generoasă d-nei Herbert
pentru a o face interesată într-o vânzare mai largă şi mai importantă.
- Ce altă vânzare? - A casei, bineînţeles.
E prea îndrăzneţ.
I-am testat ambiţia sugerându-i că ar putea cumpăra un set de desene cu casa.
Orice cale e folositoare pentru a o ajuta pe d-na Herbert
să facă un târg cât mai profitabil,
ajutând-o astfel să-şi demonstreze pierderea suferită,
ştiind că o sumă mai mare îi va permite un monument mai mare pentru soţul ei.
Într-un fel sau altul, d-na Herbert
va profita de pe urma priceperii d-lui Neville, ca noi toţi, de altfel.
Nu reuşesc, pentru început, să văd un beneficiu pentru mine, şi nici pentru dvs.
D-le Talmann, sunteţi făţarnic.
În calitate de viitor tutore al viitorului
dvs fiu, sunteţi într-o poziţie de invidiat.
Luaţi în consideraţie simplitatea faptului.
Domeniul va avea un monument durabil care va face parte din peisaj,
în locul celor 12 desene perisabile care sunt doar o biată reprezentare a lui.
Nu reuşesc să văd în ce fel îndrăzneala d-lui Seymour
l-ar face să obţină o parte din moştenirea fiului meu?
Poate că încă o dată d-l Seymour vă va face o favoare.
Ce vreţi să spuneţi?
Îndepărtând posibilitatea ca fiul dvs să le vadă vreodată...
...când veţi avea un fiu, şi sunt sigur că-l veţi avea.
De ce n-ar trebui să le vadă?
Pentru că ar putea să observe dovada alegorică din ele
pe care dvs aţi putea fi suficient de încăpăţânat s-o negaţi.
D-l Neville nu a folosit alegoria
iar eu, e puţin probabil să pierd ceva din aprecierea fiului meu.
Nici în cazul unui sens alegoric care ar implica-o pe mama lui?
Ce? Soţia mea? Cum aşa?
Se consideră... în mod fantezist
că d-l Neville vă privea ca pe un soţ înşelat.
În ce fel să fi fost înşelat?
Sunt convins, Sarah, că m-ai înşelat.
Ce se întâmplă cu glasul tău?
La naiba cu glasul meu.
Dacă ai înjura, m-ai speria mai puţin.
Ce se întâmplă cu faţa ta? Louis, faţa ţi-e foarte roşie.
Nu mai roşie decât posteriorul tău,
când d-l Neville şi-a terminat treaba cu el.
Discursul îţi este tot atât de grosolan ca şi faţa, Louis,
şi glasul îţi este la fel de impotent ziua ca şi ceea ce faci noaptea.
Ziua şi noaptea, purtarea ta a fost grosolană
şi acum e pusă negru pe alb, în văzul întregii lumi,
fie că era soare sau vânt, fie că era cald sau frig.
Discursul tău, Louis, a devenit meteorologic.
Trebuie să-ţi explici aroganţa.
Nu e vorba de aroganţă, ci de desenele d-lui Neville.
Eram sigură că-l consideri pe d-l Neville incapabil de semnificaţii complicate.
Ce a mai făcut?
Contează mai mult ce a desfăcut
în legătură cu persoana ta.
Nu am nici un control asupra desenelor d-lui Neville.
Desenează ce-i place.
Nu e plătit să deseneze pentru plăcerea lui şi nici pentru a ta.
Şi ce te face să crezi că a făcut aşa?
- Probabil felul în care arată lucrurile. - Cum arată?
- Aşa cum le vede lumea. - Lumea...!
Nu pot fi prea mulţi, care să fi văzut aceste desene.
Cine sunt aceşti oameni care reprezintă lumea?
Seymour, Noyes, Poulenc...
A... şi ce văd ei?
Destul, doamnă, ca să se delecteze,
ca să-şi ascută limbile, ca să discute despre moştenire...
Sau despre lipsa ei.
Ei văd ceea ce căutau de mult timp. Nu crezi?
Asta înseamnă...?
O ocazie să te roadă că nu ai furnizat un moştenitor.
Femeie! Pentru asta e nevoie de doi.
Într-adevăr, aşa e... domnule!
Mă uimeşti.
Şi ce legătură are asta cu d-l Neville?
- Puteam eu să te întreb. - N-ai făcut-o. L-ai întrebat pe d-l Noyes.
El mi-a atras atenţia.
Cu nasul său lung ar putea să-ţi atragă atenţia la orice doreşte.
Doamnă... uită-te la acele desene şi explică-mi
de ce scara este plasată sub geamul tău,
de ce insuportabilul tău căţel e afară, lângă clădirea băii,
şi de ce hainele tale de promenadă,
întâmplător, decorează tufele de pe aleea cu tise.
Inventarul tău, Louis, este nelimitat,
ca şi pantalonii tăi albi, lungi şi curaţi.
Dar nu e nimic substanţial în nici unul din exemple.
Permite-mi şi mie să întreb ceva.
Poate îmi explici ce căutau cizmele tale pe păşunea oilor?
Nu erau cizmele mele.
Sau de ce cămaşa ta era întinsă pe un gard, aproape de statuia lui Hermes.
Nu era cămaşa mea.
Nu observi unde bate această inchiziţie domestică?
Îmi răspunzi aşa cum şi eu aş putea să-ţi răspund.
Nu poţi nega că era câinele tău.
Şi în timp ce tu, prin ultima ta acuzaţie,
observi ambiguitatea unei umbre abandonate,
tu, domnule, apari clar pe hârtie
cu o pălărie împrumutată, cu o haină împrumutată
şi cu o umbră împrumutată... nu m-aş mira.
Pozând cu genunchii strânşi şi fundul scos în afară,
cu faţa ca o smochină olandeză
şi cu un fluierat protestant trufaş ...nu m-aş mira,
pe buzele tale dispreţuitoare de om satisfăcut.
Totdeauna ai spus că d-l Neville n-are imaginaţie,
că desenează ceea ce vede.
Şi atunci, a cui moştenire o maimuţăreai?
A tatălui meu?
Lumea ştie că e mort,
dar nu e sigură cine l-a omorât.
Lumea ar putea scruta acele desene
şi să întrebe ce conspiraţie pentru moştenire
a pus la cale d-l Neville pentru tine.
Eşti fără onoare, doamnă...
...şi te aliezi cu fiul unui arendaş în contra soţului tău.
Te-ai căsătorit cu nepoata unui furnizor al armatei.
Şi nu există nimic care să sugereze că m-aş fi aliat cu d-l Neville,
dar sper că vei fi de acord că ne-a fost folositor nouă tuturor.
Ce ai făcut cu desenele lui?
Le-am cumpărat cu 600 de guinee şi am de gând să le distrug.
Ar fi păcat să le distrugi.
Aşa! Ţii ca... posteritatea să fie la curent cu duplicitatea ta!
Louis... ele conţin o dovadă de alt fel.
De un fel mult mai important decât acela de a aţâţa
un scandal care să-ţi păteze onoarea.
Dovada că d-l Neville ştia de moartea tatălui meu.
- Bună dimineaţa! - Domnule Neville!
Bună dimineaţa, domnule!
Bună dimineaţa... deşi vara pare brusc trecută şi vremea nu e prea bună.
Ce vă aduce înapoi la Anstey atât de curând?
Credeam că umila noastră moşie nu vă va revedea.
Doamnă, locuiesc la Radstock la ducele de Lauderdale,
şi am venit la invitaţia d-lui Seymour
ca să descopăr... în mod ciudat, că e plecat şi aproape toată casa închisă.
Ştiu că d-l Seymour este la Southampton cu soţul meu.
Înmormântarea a fost acum trei zile şi au de discutat despre proprietate.
Se pare că vizita mea nu cade bine.
Doamnă, pot să vă întreb de sănătatea mamei dvs?
Mama a fost în mod firesc tulburată de moartea tatălui meu,
dar acum s-a liniştit, deşi e conştientă că afecţiunea ei pentru tata
nu va putea fi niciodată răsplătită.
Şi dvs, doamnă?
Sunt foarte bine, d-le Neville.
Şi prosperăm.
D-l Van Hoyten se gândeşte la o nouă organizare a terenurilor,
într-o viziune cu totul nouă.
A venit la cererea noastră, să îndulcească geometria
pe care tata o găsea pe gustul său,
şi să introducă un confort şi o înfăţişare nouă grădinii..
D-l Van Hoyten a lucrat la Haga
şi a prezentat d-lui Talmann câteva inovaţii
pe care le vom începe la primăvară.
Şi el este desenator.
A venit d-l Neville, mamă...
...aşa cum amândouă am crezut că s-ar putea...
...şi a adus un dar rar de la Radstock.
Trei rodii din grădina lui Lauderdale,
crescute pe sol englez, sub soare englez.
Dar cu ajutorul unei sute de ochiuri de geam
şi al unei călduri artificiale furnizate timp de jumătate de an.
Mulţumesc, d-le Neville.
Vom vedea ce putem face noi pentru dvs, în schimb.
Eu îl duceam pe d-l Van Hoyten la râu.
Are planuri să facă un dig
şi să inunde terenul de jos.
Vă voi revedea fără îndoială mai târziu, d-le Neville.
Terenuri inundate, doamnă?
Intenţionaţi să legaţi Anstey la mare?
Vom avea un lac ornamental.
Ginerele meu are ambiţii faţă de compatrioţii săi.
Probabil dvs, d-le Neville, i-aţi deschis ochii
asupra posibilităţilor peisajului.
De ce olandezul îşi agită aşa braţele?
Îi este dor de morile de vânt?
Cine ştie?
E un om cu idei noi. Ideile noi cer metode noi, probabil.
Cum e la Radstock?
Destul de bine, doamnă...
...dar mohorât, după însufleţirea de la Anstey.
Aţi revenit acum ca să reînnoiţi acea însufleţire?
Doamnă, ar fi o îndrăzneală.
Ar fi, într-adevăr, domnule.
Toate contractele au fost onorate,
iar trupul a fost înmormântat.
Doamnă, sunteţi brutală.
Îmi amintesc că dvs aţi fost brutal în relaţia cu mine.
Am fost încântat s-o văd pe d-na Talmann
şi, drept vorbind, aş fi făcut tot posibilul
ca o întâlnire cu dvs să aibă loc.
Mărturisesc că eram curios să revăd casa şi grădinile.
Să văd ce înfăţişare au după această săptămână de vreme schimbătoare.
Dar recunosc, doamnă,
că mai mult curiozitatea de a vă vedea pe dvs
a stat în spatele dorinţei de a fi invitat de d-l Seymour.
Curiozitatea nu e un motiv foarte respectabil de a vizita o doamnă,
chiar dacă aţi avut plăcerea favorurilor ei.
Sunt, oare, realmente eu însămi centrul interesului dvs, şi nu fiica mea?
- Da, doamnă! - Cum aşa?
Obligaţiile mele contractuale anterioare
ne-au legat împreună, spre avantajul meu, şi au dus la moartea soţului dvs.
Eu am fost cel care a câştigat şi dvs cea care a pierdut.
Sunt foarte convinsă de asta, d-le Neville.
Trebuie să mărturisesc că pierzând, aţi excitat şi mai mult curiozitatea mea.
În ce fel consideraţi pierderile mele, d-le Neville?
Ca umilinţe, doamnă... fiecare depăşind-o pe cealaltă.
Este pierderea unui soţ o umilinţă, d-le Neville?
Când am făcut aranjamentele,
am ajuns la concluzia că sunt posibile 13 locuri,
din care la unul am renunţat pentru a ne încadra în cele 12 desene comandate.
Locul care a fost respins era, aşa cum vă veţi aminti,
în partea de sud a casei şi includea monumentul ecvestru.
Este locul în care a fost găsit corpul soţului dvs.
Această ironie a sorţii, d-le Neville,
a fost prezentă în cel mai înalt grad în minţile iscoditoare
la descoperirea corpului d-lui Herbert.
Al treisprezecelea loc a fost respins fără... un motiv clar.
Nu oferea o vedere asupra casei
aşa cum apărea ea în celelalte desene.
Probabil era cel mai puţin caracteristic din locurilele de vedere ale grădinii.
Era cel mai plin de forţă în cele mai puţin avantajoase momente ale zilei.
Tocmai de aceea, doamnă... cu permisiunea dvs,
aş dori, dacă pot... să încerc să realizez acel desen în această după-amiază.
Dacă nu aveţi nici o obiecţiune.
D-le Neville, demersul dvs este plin de tatonări ezitante.
Doamnă, asta este pentru că încă sunt incapabil
să apreciez pe deplin actualele dvs sentimente faţă de evenimentele petrecute.
D-le Neville, e suficient să spun că obiectivul vieţii mele s-a schimbat.
Sunt o văduvă, întrucât eram... o soţie.
S-ar putea spune că eram o văduvă încă de când eram soţie.
Am schimbat doar o poziţie falsă care mă făcea nefericită
cu o... poziţie adevărată, care m-a lăsat fără nici o emoţie.
D-le Neville, propun să mâncăm...
...cred c-ar trebui să mâncaţi cu mine.
Şi când vom fi gata,
vă voi arăta împreună cu grădinarul meu, d-l Porringer,
ce suntem noi capabili să cultivăm aici la Anstey.
Va fi o cale de a răsplăti darul dvs... în natură.
Şi cine ştie? Poate am putea reînvia ...încă o dată,
o legătură în afara unui contract pentru... o satisfacţie mutuală.
Apoi... trebuie să realizaţi cel de-al treisprezecelea desen.
Sunt toate acestea acceptabile pentru dvs?
Doamnă, este ca şi cum aţi fi plănuit totul.
Sunt surprins... încântat...
Doamnă, sunt copleşit.
Voi lua în considerare toate cele trei grade ale satisfacţiei dvs.
Am... în mod legitim libertatea să exploatez,
şi pot s-o fac foarte bine cu dvs...
...considerând experienţa noastră trecută.
Rodia, d-le Neville,
darul lui Hades pentru Persephona.
Doamnă, erudiţia mea nu e profundă.
E neobişnuit pentru dvs, d-le Neville,
să vă declaraţi ignorant într-un subiect care anterior
aţi fi fost nerăbdător să ne faceţi să credem că este o condiţie esenţială
a vocabularului unui artist.
Poate că ezit să recunosc o aluzie neintenţionată.
Făcând-o să mănânce fructul rodiei,
Pluton o ţinea pe Persephona captivă în lumea subpământeană.
O, un fruct simbolic, d-nă Herbert!
Şi dvs mi-aţi adus trei!
Asta e tot ce d-l Clancy a păstrat pentru mine.
Poate că d-l Clancy e un născocitor de aluzii.
Cum aşa, d-nă Herbert? Îl cunoaşteţi?
Păcălită să mănânce fructul rodiei,
Persephona a fost forţată să petreacă o parte din fiecare an sub pământ,
perioadă în care, chiar şi d-l Porringer vă va spune,
mama Persephonei, zeiţa câmpurilor, a grădinilor şi a livezilor,
era năucită, cu inima sfâşiată.
Bombănea şi refuza, cu neînduplecare refuza
să binecuvânteze lumea cu fertilitatea.
D-l Porringer al meu şi... d-l Clancy al dvs
încearcă din răsputeri să învingă efectul rodiei
construind locuri ca acestea.
Nu credeţi?
Şi când sunt construite, întreţinute şi păzite cu răbdare...
...ce cultivă ei?
Rodia!
Şi aşa am parcurs din nou un cerc complet.
Cu siguranţă e o poveste prevenitoare pentru grădinari.
Şi pentru mamele care au fiice, d-le Neville.
Dar cine ştie, doamnă? S-ar putea ca rodiile crescute în Anglia
să nu aibă o atât de nefericită semnificaţie alegorică.
Plantele din sere, conform spuselor d-lui Porringer, sunt rareori fertile.
Destul de fertile, d-nă Talmann, pentru a genera măcar aluzii potrivite,
dacă nu propriile progenituri.
- Şi, desigur, sunt mai multe... - Ce mai multe, doamnă?
D-le Neville, toţi cunoaştem gustul dvs pentru efectul vizual.
Sucul rodiei...
poate fi luat drept...
sânge...
în particular, sângele noului născut...
şi al crimei.
Atunci, datorită erudiţiei dvs botanice,
consideraţi o cruzime faptul că m-am lăsat convins să aduc un astfel de fruct.
D-le Neville, vă cred inocent în intenţie,
aşa cum aţi fost inocent în multe altele.
Inocent, doamnă?
Eram convinsă că mă consideraţi vinovat
cel puţin de oportunism, probabil chiar de crimă.
De ceea ce vă consider vinovat
nu vă blamez deloc.
În nevoia noastră de a avea un moştenitor,
e foarte posibil să ne fi servit bine.
Doamnă?
Am avut un contract, nu-i aşa?
Doar nu credeţi că aş fi semnat numai pentru plăcere?
Doamnă... a fost ingenios.
De când este adulterul ingenios?
D-le Neville, sunteţi ridicol.
Şi de ce să-l fi asasinat dvs pe d-l Herbert? Pentru care motiv?
D-l Talmann crede că am avut destule motive.
Da! D-l Talmann este la Southampton,
încercând încă să afle sau să inventeze
vreo responsabilitate pentru dvs în legătură cu cauza.
Nu vă va ierta indiscreţia cu Sarah.
Dar nu-şi va renega soţia, căci atunci ar pierde Anstey.
Sunt sigur că d-l Talmann nu este la Southampton,
căci atunci nu l-aş fi văzut aici pe aleea trăsurilor, în această după-amiază.
Cred că nu.
Este la Southampton cu d-l Seymour.
Nu cred că d-l Seymour poate fi la Southampton,
deoarece l-a oprit pe servitorul meu în această dimineaţă la Radstock
ca să întrebe de mine
şi, înţelegând că am speranţa să vă întâlnesc,
a fost, după spusele servitorului, mai mult decât mulţumit.
Sunt convins că-l vom vedea în această după-amiază.
Mărturisesc că sunt surprinsă, d-le Neville, dacă aşa stau lucrurile.
Voi cerceta.
Sarah, cere-i d-lui Porringer să aducă un scaun pentru d-l Neville.
Intenţionează să facă pentru mine un desen, în grădină...
...lângă cal.
Şi... mai cere-i d-lui Porringer să-i aducă d-lui Neville un ananas.
Unul mic. Aceştia sunt mai dulci.
Veţi gusta din ananas, nu-i aşa, d-le Neville?
Doamnă, voi fi încântat.
- Bună seara, d-le Neville! - Bună seara, domnule!
De ce vă găsim aici atât de târziu?
Cu siguranţă lumina e prea slabă pentru a vedea suficient.
E adevărat. Am terminat.
Bine! Aş putea să-l văd?
Dacă am avea lumină, ar fi posibil.
Sunt sigur că putem găsi ceva lumină.
Dar nu este terminat, d-le Neville.
Nu, d-le Talmann, nu este.
Vă puteţi ascunde cu succes faţa în întuneric,
dar în Anglia cel puţin nu e uşor, cu siguranţă,
să vă ascundeţi "aczentul".
Nu mă gândeam să-mi ascund pentru mult timp identitatea, d-le Neville,
care chiar şi în ochii englezilor nu e o crimă gravă
comparativ cu identitatea pe care aveţi grijă să v-o asumaţi cu atâta uşurinţă.
Şi care ar fi acea identitate?
Identitatea unui om cu puţin talent,
cu onoare dubioasă, un adevărat negociator de contracte.
Identitatea unui om cu ochiul la necuviincioasa preocupare
de a-i dezonora pe ceilalţi.
Vorbiţi, d-le Talmann, ca unul care a învăţat în străinătate
un mod arhaic de a vorbi, care a devenit demodat în Anglia
pe când bunicul era un om tânăr.
Limbajul meu nu depinde în nici un fel de părerea dvs despre modă, d-le Neville.
Ştim cu toţii că în domeniul faptelor şi al talentului sunteţi un inovator.
Asta vrea să fie un fel de flatare, d-le Talmann.
Însoţitorii dvs au venit şi ei să flateze?
Am venit doar ca observatori curioşi, d-le Neville.
Să ne întrebăm de ce, după ce s-au întâmplat atâtea,
v-aţi întors să continuaţi să fixaţi proprietatea d-lui Herbert pe hârtie,
alegând exact acest loc?
Aş putea fi dispus să răspund la întrebare, d-le Seymour,
dacă n-aş simţi că răspunsurile adevărate pe care le-aş da
nu sunt în nici un fel interesante pentru dvs.
Convingerea noastră, d-le Neville, este că v-aţi întors aici
pentru a căuta un codicil la contractul dvs original.
Un codicil de o natură mai durabilă decât cel anterior,
un contract stabil cu o văduvă.
Desigur, d-le Talmann, vorbiţi ca un om dezmoştenit,
dezinteresat de pictură sau de desen,
dezinteresat chiar şi de perspectiva domeniului la care râvniţi
din această poziţie.
Poate locul ideal pentru un monument.
Credeţi că d-l Herbert ar fi apreciat prospectarea domeniului său?
Fiind moşier şi dvs, d-le Seymour, vă las să judecaţi singur.
Pentru un om cu proprietăţi este o perspectivă care poate fi de invidiat?
Cred că greşiţi să-mi atribuiţi astfel de gânduri de invidie.
Poate ar trebui să i le atribuiţi prietenului meu, d-l Noyes,
care stă, cred, lângă mine.
Un custode al contractelor,
căruia i s-a acordat custodia înţelegerilor private
scrise negru pe alb.
Şi ce credeţi, d-le Neville, că ar fi simţit d-l Herbert
în legătură cu aceste contracte scrise negru pe alb?
În calitate de agent, de vechil, de notar, de fost prieten,
de confident apropiat, deşi nu foarte apropiat, al soţiei lui,
aş fi crezut că dvs sunteţi cel mai în măsură să răspundeţi la asta.
Este ciudat, domnilor, că persistaţi să-mi puneţi întrebări
pentru care dvs sunteţi cei mai bine situaţi să răspundeţi.
Desigur, presupun, d-le Noyes, că dvs i-aţi avansat d-lui Herbert
informaţia care a fost discret pusă negru pe alb.
Dacă el a apreciat asta, e o altă chestiune.
Era orb la atât de multe...
Cu siguranţă orb faţă de o nefericire considerabilă.
Înţelegerea dvs faţă de nefericirea d-nei Herbert
nu poate fi în nici un caz considerată profundă sau relevantă.
Am avut acces la o observare considerabilă a stării ei de spirit.
Să nu uitaţi că am fost ajutat în această
privinţă de fiica ei, soţia dvs, domnule,
şi am fost împins, cu insistenţă împins de ambele doamne
să accept comanda pe loc.
V-au împins, domnule, cu gândul că aţi putea reconcilia neînţelegeri,
şi nu ca să le prădaţi.
Nu sunt în nici un fel responsabil de moartea d-lui Herbert.
Afacerea e un mister pentru mine,
deşi am temeinice suspiciuni, d-le Talmann, d-le Seymour, d-le Noyes.
Şi dacă ar fi aici, şi asupra d-nei Herbert însăşi şi a d-nei Talmann,
doamne care, în definitiv, au intrat de bunăvoie în contractele lor.
De aceea, d-le Neville, tocmai aţi abuzat în continuare de d-na Herbert?
A... ce păcat!
A fost inteligent!
Acum şi noi avem un contract cu dvs, d-le Neville,
în condiţii alese de noi.
Contractul privitor la plăcerea noastră are trei condiţii.
Va fi mai bine îndeplinit dacă vă veţi scoate îmbrăcămintea.
Scoateţi-vă pălăria, domnule!
Pălăria mea, domnilor, nu are obligaţii contractuale cu nimeni.
Prima condiţie a contractului, d-le Neville,
nu e nevoie să îl scriem pentru că nu-l veţi vedea niciodată,
este să vă scoatem ochii.
Din moment ce acum v-am privat de mijloacele de a vă câştiga existenţa,
cămaşa care vă acoperă spatele nu vă va fi de nici un folos.
Poate să îmbrace bine o sperietoare care să gonească ciorile,
sau să fie împrăştiată în bucăţi pe moşie
ca o dovadă ambiguă a unei obscure alegorii.
Şi a treia condiţie a contractului dvs, concomitentă cu celelalte două,
obligând legal şi cu eficienţă executorie
asupra unui om fără proprietate
şi fără prevedere...
este... moartea!